työntutkija
Suomi
muokkaaSubstantiivi
muokkaatyöntutkija
- ko. tehtävään koulutettu työntutkimuksia tekevä henkilö
Ääntäminen
muokkaa- IPA: /ˈt̪yø̯nˌt̪ut̪kijɑ/
- tavutus: työn‧tut‧ki‧ja
Taivutus
muokkaaTaivutus | ||
---|---|---|
sijamuoto | yksikkö | monikko |
kieliopilliset sijamuodot | ||
nominatiivi | työntutkija | työntutkijat |
genetiivi | työntutkijan | työntutkijoiden työntutkijoitten (työntutkijain) |
partitiivi | työntutkijaa | työntutkijoita |
akkusatiivi | työntutkija; työntutkijan |
työntutkijat |
sisäpaikallissijat | ||
inessiivi | työntutkijassa | työntutkijoissa |
elatiivi | työntutkijasta | työntutkijoista |
illatiivi | työntutkijaan | työntutkijoihin |
ulkopaikallissijat | ||
adessiivi | työntutkijalla | työntutkijoilla |
ablatiivi | työntutkijalta | työntutkijoilta |
allatiivi | työntutkijalle | työntutkijoille |
muut sijamuodot | ||
essiivi | työntutkijana | työntutkijoina |
translatiivi | työntutkijaksi | työntutkijoiksi |
abessiivi | työntutkijatta | työntutkijoitta |
instruktiivi | – | työntutkijoin |
komitatiivi | – | työntutkijoine- + omistusliite |
vartalot | ||
vokaalivartalo | työntutkija- | |
heikko vartalo | - | |
vahva vartalo | - | |
konsonantti- vartalo |
- |